סוג מדיה | שם השיעור | מאת | אורך | להורדה |
---|
יש לך שאלה בתנ"ך? רשום אותה כאן, וקבל בקרוב תשובה מצוות הרבנים
[שימו לב: הרבנים אינם עונים על שאלות של תלמידים המועתקות ממבחנים].
הפרטים שתמלא יישארו חסויים ולא יפורסמו באתר, וכן לא יועברו לגורם כלשהו.
רבני האתר ישמחו להשקיע וללמד אצלכם תנ"ך במגוון נושאים וספרים.
הפרטים שתמלא יישארו חסויים ולא יפורסמו באתר, וכן לא יועברו לגורם כלשהו.
הירשם כאן לקבלת המייל השבועי בתנ"ך - חידה שבועית , פרשת שבוע, איך לומדים תנ"ך ועוד
הפרטים שתמלא יישארו חסויים ולא יפורסמו באתר, וכן לא יועברו לגורם .
מלא פרטיך ויחזרו אליך לקביעת חברותא בתנ"ך באזור מגוריך.
קביעת החברותות על ידי ארגון 'קרוב אלי'. לפרטים נוספים: 0585503344
הפרטים שתמלא יישארו חסויים ולא יועברו לגורם כלשהו, מלבד ארגון 'קרוב אלי'.
בספר שמואל א פ"ב, אחרי תיאור חטאיהם של בני עלי, מופיעה נבואת פורענות נוראה על בית עלי, שנאמרה על ידי "איש אלקים", ששמו אינו כתוב.
כך נאמר שם:
כז. "ויבֹא איש אלקים אל עלי, ויאמר אליו: כה אמר ד': הנִגלֹה נגליתי אל בית אביך בהיותם במצרים לבית פרעה.
כח. ובחֹר אֹתו מכל שבטי ישראל לי לכֹהן, לעלות על מזבחי, להקטיר קטֹרת, לשאת אפוד לפני, ואתנה לבית אביך את כל אִשֵי בני ישראל.
כט. למה תבעטו בזבחי ובמנחתי אשר צויתי מעון, ותכבד את בניך ממני, להבריאכם מראשית כל מנחת ישראל לעמי.
ל. לכן נאם ד' אלקי ישראל, אמור אמרתי: ביתך ובית אביך יתהלכו לפני עד עולם, ועתה, נאם ד', חלילה לי, כי מכבדי אכבד ובֹזי יקלו.
לא. הנה ימים באים, וגדעתי את זרֹעך ואת זרֹע בית אביך מהיות זקן בביתך.
לב. והבטת צר מעון בכל אשר ייטיב את ישראל, ולא יהיה זקן בביתך כל הימים.
לג. ואיש לא אכרית לך מעם מזבחי לכלות את עיניך ולאדיב את נפשך, וכל מרבית ביתך ימותו אנשים.
לד. וזה לך האות אשר יבא אל שני בניך, אל חפני ופינחס: ביום אחד ימותו שניהם.
לה. והקימתי לי כהן נאמן, כאשר בלבבי ובנפשי יעשה, ובניתי לו בית נאמן, והתהלך לפני משיחי כל הימים.
לו. והיה כל הנותר בביתך יבוא להשתחות לו לאגורת כסף וככר לחם, ואמר: ספחני נא אל אחת הכְּהֻנות לאכֹל פת לחם".
יש להבין כל פסוק ופסוק, אבל יש לשאול מספר שאלות כלליות על התוכחה, ועל העונשים שנאמרו לעלי:
כתב רש"י בפסוק כ"ז: "הנגלה נגליתי - הידעתם כי הטובה הזאת והגדולה הזאת נתתי לאהרן?".
כעין זה כתב גם הרלב"ג שם: "אמר ד' יתברך: הנה השפעתי לאהרן שפע הנבואה, ולא הספיק זה, אבל בחרתי אותו לכהן מכל משפחות ישראל, להקריב על המזבח, ולהקטיר על המזבח הפנימי, ולשאת לפני בגדי כהונה גדולה, להשרות עליהם רוח נבואה באמצעות האורים והתומים, ואני עשיתי להם כל הטובה הזאת, ולמה אתם בועטים בזבחי ובמנחתי אשר צויתי במעון".
וכן כתב ה"מצודת דוד" בפסוק כ"ט: "למה תבעטו רוצה לומר: ואם אמנם כל הטובות האלה עשיתי עם בית אביך - למה תבעטו אתם בזבחי וכי זה הוא הגמול?!".
אם כן ההקדמה באה להגדיל ולהחמיר את התוכחה, שלא רק שבני עלי חטאו נגד ד', אלא שהיתה בזה כפיות טובה נוראה כלפי ד', שרומם וגידל את משפחת הכהונה, ונתן להם מעלות רוחניות וגשמיות רבות, ובמקום שבני עלי יתמלאו בענוה ובהכרת הטוב כלפי ד', הם זלזלו במקדש ובקרבנות. לכן חטאם חמור מאד, והם יענשו בעונשים הנוראים המפורטים בהמשך הנבואה.
על השאלה מדוע יענשו בני עלי בקיצור חיים? האם יש בכך מידה כנגד מידה מול החטאים שעשו בני עלי, נאמרו שתי תשובות:
כתב רש"י (לא): "וגדעתי את זרועך - החוזק שיש לכם בביתי, שאתם אומרים: 'ואם לא - לקחתי בחזקה' (ב, טז)".
כלומר: כנגד החוזק שהפעילו בני עלי - ד' יגדע את זרועם ואת חזקם.
עוד כתב רש"י (לב): "ולא יהיה זקן בביתך - מדה כנגד מדה: אתם אכלתם קדשים לפני זמנן 'בטרם יקטירון את החלב', אף אתם תמותון בלא זמן".
כלומר: כנגד המהירות שבה התנהגו בני עלי לקבל את מנתם לפני הזמן - ד' ימית אותם לפני זמנם.
הסבר אחר כתב המהרש"א בחידושי אגדות למסכת יבמות (קה ע"א): "פירש רש"י בספר שמואל שהוא מדה כנגד מדה... עיין שם. ולפי דרכינו לפי שהם בעטו באחד מעמודי עולם שהיא העבודה, שנאמר בה בכמה עבודות: 'ולא תמותו', ומכלל לאו אתה שומע הן".
כלומר: כיון שהתורה הזהירה את הכהנים שלא יכנסו למקדש שתויי יין ופרועי ראש, כיון שיש בכך ביזיון המקדש, ואמרה התורה שאם הם יעשו כן הם ימותו, לכן בני עלי שהתנהגו בזלזול בקרבנות יענשו במיתה, כפי שכתוב בתורה.
איש האלקים אמר בנבואתו (לא-לג):
"הנה ימים באים, וגדעתי את זרֹעך ואת זרֹע בית אביך מהיות זקן בביתך.
והבטת צר מעון בכל אשר ייטיב את ישראל, ולא יהיה זקן בביתך כל הימים.
ואיש לא אכרית לך מעם מזבחי לכלות את עיניך ולאדיב את נפשך, וכל מרבית ביתך ימותו אנשים".
פעמיים נאמר שלא יהיה זקן בבית עלי, ופעם נוספת נאמר שהם ימותו "אנשים", כלומר: צעירים. מדוע?
שאלה זו שאל המלבי"ם: "למה כפל: 'מהיות זקן בביתך' (פסוק ל"א), ואמר שנית: 'ולא יהיה זקן בביתך' (פסוק ל"ב), ושלישית: 'וכל מרבית ביתך ימותו אנשים' (פסוק ל"ג)"?
ענה המלבי"ם: "חרץ ענשו: א] שיוקח כבודו. ב]... קוצר ימי בניו.
על האחד אמר: 'וגדעתי את זרעך מהיות זקן בביתך', רצונו לומר הזרוע שהיה לך במה שהיית זקן [פירוש שופט ישראל], אגדע כחך זה, ולא יהיה מביתך שופט וזקן ונשיא ישראל, וכן פירשו חז"ל בסנהדרין (יד ע"א)[1]...
ב] על קוצר חיי בניו אמר: 'ולא יהיה זקן בביתך כל הימים', זקן ממש.
...נגד מה שאמר: 'ולא יהיה זקן בביתך', באר שלא ימותו כשהם קטנים, שאין הצער גדול כל כך, רק: 'וכל מרבית ביתך ימותו אנשים', גדולים, שהאבל רב והצער גדול".
יש לציין שאת הביאור האחרון כתב כבר רש"י (בפסוק ל"ג): "ימותו אנשים - בחורים. אינו דומה אבלו של בחור לאבלו של תינוק".
כלומר: לולא הפסוק השלישי היה אפשר לחשוב שבני משפחת עלי ימותו כאשר הם יהיו ילדים קטנים או תינוקות, ואז הצער על מותם הוא קטן יחסית, לפני שהם גדלו והספיקו להתחבב על בני משפחתם ועל חבריהם. לכן בא הפסוק השלישי ואומר שהם ימותו בהיותם "אנשים", כלומר: בחורים בגיל שמונה עשרה או עשרים, שאז הצער גדול יותר. ד' ירחם.
על השאלה מדוע יענשו הדורות הבאים שלא חטאו, מפני חטאי אבותיהם, כתב הרלב"ג (ג, יד): "ולכן נשבע ד' לבית עלי שלא יתכפר להם עוונם באמצעות קרבנות, כאילו תאמר זבח ומנחה, כי כולם באים לכפרה... ומזה המקום דקדקו רבותינו ז"ל שהכפרה לא תשלם לבית עלי בזבח ובמנחה, ואולם תשלם במה שהוא יותר טוב מהם, והוא העסק בתורה ובגמילות חסדים (יבמות קה ע"א). ומזה המקום יוּתַר הספק איך ענש ד' יתברך האנשים שלא חטאו, מפני חטא אבותיהם. וזה, כי זה העונש לא היה אלא למי שלא ידע את ד' מהכהנים, שהוא אוחז את חטא אבותם. אמנם מי שהתעסק מהם בידיעת ד' יתברך - ינצל מזה העונש. אלא שכבר ימשך לו עונש מה במקרה, בעבור חטא אבותיו. והוא שלא תהיה לו שררה בענין הכהונה, מפני היותה סרה מכל משפחתו בחטא האבות".
כדי להבין היטב את דברי הרלב"ג יש להקדים שתי הקדמות:
א. הגמרא במסכת ברכות (ז ע"א) אומרת: "כתיב: 'פקד עון אבות על בנים' (שמות לד, ז), וכתיב: 'ובנים לא יומתו על אבות' (דברים כד, טז), ורמינן קראי אהדדי, ומשנינן: לא קשיא, הא - כשאוחזין מעשה אבותיהם בידיהם, הא - כשאין אוחזין מעשה אבותיהם בידיהם".
כלומר: כאשר הבנים אוחזים מעשי אבותיהם הרעים בידיהם - הם נענשים גם בגלל חטאי אבותיהם, אבל כאשר הם אינם אוחזים מעשי אבותיהם הרעים בידיהם - הם אינם נענשים.
ב. הגמרא במסכת יבמות (קה ע"א) אומרת: "'לכן נשבעתי לבית עלי אם יתכפר עון בית עלי בזבח ובמנחה עד עולם' - אמר רבה: בזבח ובמנחה אינו מתכפר, אבל מתכפר הוא בדברי תורה.
אביי אמר: בזבח ובמנחה אינו מתכפר, אבל מתכפר בגמילות חסדים.
רבה ואביי מדבית עלי קאתו, רבה דעסק בתורה חיה ארבעין שנין, אביי דעסק בתורה ובגמילות חסדים חיה שיתין שנין".
על פי שתי גמרות אלו הסביר הרלב"ג שאם לדורות הבאים בני משפחת עלי לא יתנהגו בדרכים המקולקלות - הם לא יענשו בחטאי בני עלי, וכפי שאמרה הגמרא על אביי ורבה שנתוספו להם עשרות שנים בזכות שעסקו בתורה ובגמילות חסדים.
יש להוסיף שלא רק שאביי ורבה זכו לעשרות שנים נוספות, אלא שהם זכו גם להיות עמודי התורה שבעל פה: כל הש"ס מלא בדברי אביי ורבה!
כאמור, אמרה הגמרא במסכת יבמות (קה ע"א): "'לכן נשבעתי לבית עלי אם יתכפר עון בית עלי בזבח ובמנחה עד עולם' - אמר רבה: בזבח ובמנחה אינו מתכפר, אבל מתכפר הוא בדברי תורה. אביי אמר: בזבח ובמנחה אינו מתכפר, אבל מתכפר בגמילות חסדים". כתב על כך המהרש"א בחידושי אגדות: "אלו הן שלושה עמודי עולם, כדתנן: 'על שלושה דברים העולם עומד: על התורה, ועל העבודה, ועל גמילות חסדים' (אבות א, ב). ולפי שהם חטאו בעבודה, כמו שנאמר: 'למה תבעטו בזבחי ומנחתי' (ב, כט), ואין קטיגור נעשה סניגור. אבל בשני העמודים השניים, שהם התורה וגמילות חסדים, מתכפר.
ולפי שבדיני שמים הוא בן עשרים - נתוסף לרבה בשביל עמוד התורה עוד עשרים שנים, כימים הראשונים, עד ארבעים שנים. ולאביי נתוסף עוד עשרים, בשביל עמוד גמילות חסדים, כימים הראשונים, עשרים שנים, עד ששים שנים. וכדאמרינן פרק קמא דברכות (ה ע"א וע"ב): 'כל העוסק בתורה ובגמילות חסדים מוחלין לו כל עוונותיו', שנאמר: 'בחסד ואמת יכופר עון' (משלי טז, ו)".
יהי רצון שנעסוק תמיד בתורה ובגמילות חסדים, ונזכה לבנין בית המקדש ושם נקריב את כל קרבנות חובותינו, תמידים כסדרם ומוספים כהלכתם.
[1] זו לשון הגמרא במסכת סנהדרין (יד ע"א), בהביאה סיפור שקרה לשני תלמידים גדולים של רבי יוחנן: "רב חנינא ורב הושעיא הוה קא משתקיד רבי יוחנן למיסמכינהו, לא הוה מסתייעא מילתא, הוה קא מצטער טובא. אמרו ליה: לא נצטער מר, דאנן מדבית עלי קאתינן. דאמר רבי שמואל בר נחמן אמר רבי יונתן: מניין שאין נסמכין לבית עלי? שנאמר: 'לא יהיה זקן בביתך כל הימים', מאי 'זקן'? אילימא זקן ממש? והכתיב: 'כל מרבית ביתך ימותו אנשים'! אלא סמיכה".
[תרגום: רב חנינא ורב הושעיא שקד רבי יוחנן לסמוך אותם, ולא הצליח, הצטער מאד. אמרו לו: לא יצטער מר, שאנחנו מבית עלי. ואמר רבי שמואל בר נחמן אמר רבי יונתן: מניין שאין נסמכין לבית עלי? שנאמר: 'לא יהיה זקן בביתך כל הימים', מאי 'זקן'? אם תאמר זקן ממש? והרי כבר כתוב: 'כל מרבית ביתך ימותו אנשים'! אלא סמיכה".]
פירש רש"י שם: "מנין שאין נסמכין לבית עלי - שאינן זוכין להיות נסמכין.
זקן ממש - בא בימים.
הכתיב: 'כל מרבית ביתך ימותו אנשים' - כשבאין לכלל אנשים, בן שמנה עשרה שנה, למה לי למיהדר ומכתביה.
אלא סמיכה - שאפילו חכמים הבאים לכלל זקנה, כגון על ידי תורה וגמילות חסדים, כדאמרינן בראש השנה (יח, ע"א): 'בזבח ומנחה אינו מתכפר, אבל מתכפר הוא בתורה ובגמילות חסדים', מכל מקום לא תהא תורת זקנה עליהם להיות ראויים לסנהדרין".
שימו לב, על פי רוב במכשירים ניידים קובץ ה PDF יורד למכשיר ולא ניתן לצפייה ישירות מהדפדפן בעמוד זה.
פרק לא | הקדמה: כמה בנים היו לשאול? 1. בני שאול בשתי הרשימות הראשונות בספר שמואל אחרי המלחמה של שאול...
מתוך סדרת השיעורים:
מאמרים - ספר שמואל א
פרק ד | הקדמה 1. הקמת המשכן בשילה ומרכזיותו בספר יהושע בספר יהושע (יח, א) מתוארת הקמת משכן שילה בחגיגיות...
מתוך סדרת השיעורים:
מאמרים - ספר שמואל א
פרק ו | הצגת הבעיה בספר שמואל מסופר שכאשר יצאו ישראל למלחמה בפלשתים הם ניגפו במערכה, ומתו מהם כארבעת אלפים...
מתוך סדרת השיעורים:
מאמרים - ספר שמואל א
פרק כז | הקדמה בפרקנו הקצר שלושה ענינים: הליכת דוד אל אכיש מלך גת (א-ד). בקשת דוד מאכיש מלך גת לשבת באחת...
מתוך סדרת השיעורים:
מאמרים - ספר שמואל א